Гео Милев
Змей

chitanka.info

Мене ме, мамо, змей люби…

Остави ме!

        — Змей Огнен е моят любовник!

        Посред пламък и вихри гръмовни

        — змейове с бели жребци,

        в златни каляски змеици —

                с развени

                далече

                крила

                всяка вечер

        той идва при мене.

                Ела!

Притисни ме с безумни, свирепи ръце

до своята люспеста гръд от червени звезди,

        до своето зверско сърце,

        мокро в морава кръв:

вземи, изгори ме с пламтящата стръв

        на свойте целувки —

        грабни ме оттук ти,

                отлети,

                отнеси ме

        — далече, далече, далече —

зад гори, планини, стръмни бездни и гробища,

        в свойто царство без име

        — о сън! о чудовище! —

дето няма ни ден, ни година, ни утро, ни вечер:

                Там!

                О знам:

                Ти си Той!

        Не отхвърляй едничката моя молба,

        изпълни ми едничкото искане —

                ах… стой! —

        Подир знойна и страшна борба,

        в безсъзнание, няма да знам —

                и ще чезна — аз гола —

в скверната сладост на твойто притискане

                — не, не, не! —

                Аз падам надолу

                — с мене ти —

                        летим

                през огън и дим, и звезди,

                зелени въртопи змии,

                настръхнали копия,

— по невидими стръмни пътеки —

                трясък и прах,

                кисък и звън;

                не, не, не! —

                Ах!

        — Пробуда:

                камбанният звън.

В зората на местност безлюдна

оплаквам връх своите меки

                колене

чудовищния труп на моя сън.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.